| 2. ÚZEMÍ, PODNEBÍ A ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ | Zpět
ÚZEMÍ, PODNEBÍ Úvodní tabulka poskytuje základní přehled o všech krajích a okresech České republiky. Údaje o rozloze krajů a okresů k 31. 12. 2001 byly převzaty oficiálních dat Českého úřadu zeměměřičského a katastrálního v Praze. Velikostní struktura obcí byla zpracována podle územně správního uspořádání k 31. 12. 2001. Počty obyvatel v obcích byly převzaty ze statistické bilance podle obcí s promítnutím výsledků sčítání lidu, domů a bytů 2001. Údaje o podnebí jsou reprezentovány základními meteorologickými daty, která byla naměřena na meteorologických stanicích sídlících na území kraje. Údaje z těchto stanic byly převzaty z Českého hydrometeorologického ústavu v Praze. ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ Podle zákona ČNR č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny, je rozlišováno 6 kategorií zvláště chráněných území: národní parky a chráněné krajinné oblasti - označované jako velkoplošná chráněná území, národní přírodní rezervace, přírodní rezervace, národní přírodní památky a přírodní památky - označované jako maloplošná chráněná území. Velkoplošná chráněná území: národní parky - rozsáhlá území jedinečná v národním či mezinárodním měřítku, jejichž značnou část zaujímají přirozené nebo lidskou činností málo ovlivněné ekosystémy, v nichž rostliny, živočichové a neživá příroda mají mimořádný vědecký a výchovný význam chráněné krajinné oblasti - rozsáhlá území s harmonicky utvářenou krajinou, charakteristicky vyvinutým reliéfem, významným podílem přirozených ekosystémů lesních a trvalých travních porostů, s hojným zastoupením dřevin, popřípadě s dochovalými památkami historického osídlení. Maloplošná chráněná území (MCHÚ) se vykazují v kategorii "ostatní" a jejich obsah je specifikován do čtyř oddílů: národní přírodní rezervace - menší území mimořádných přírodních hodnot, kde jsou na přirozený reliéf s typickou geologickou stavbou vázány ekosystémy významné v národním či mezinárodním měřítku přírodní rezervace - menší území soustředěných přírodních hodnot se zastoupením ekosystémů typických a významných pro příslušnou geografickou oblast národní přírodní památky - přírodní útvar (i takový, který vedle přírody formoval svou činností člověk) menší rozlohy, naleziště nerostů či ohrožených druhů ve fragmentech ekosystémů s národním či mezinárodním významem ekologickým, vědeckým či estetickým přírodní památky - obdobně jako národní přírodní památka, ale pouze s regionálním významem. Investice na ochranu životního prostředí jsou definovány jako samostatné stavby a ostatní investiční opatření, vedoucí ke zlepšení současného stavu životního prostředí. Mezi akce na ochranu životního prostředí jsou zahrnuty akce s následujícím programovým zaměřením: - ochrana vody (s výjimkou podzemní) - ochrana ovzduší a klimatu - ekologické nakládání s odpady - ochrana přírody a krajiny - redukce vlivu fyzikálních faktorů - ochrana půdy a podzemní vody Emise je děj, při kterém jsou vnášeny cizorodé látky různého skupenství do ovzduší. Uvádějí se v kilogramech za hodinu nebo v tunách za rok. Měrné emise jsou emise znečišťujících látek za určité časové období připadající na jednotku plochy území nebo na obyvatele. Množství uvedených znečišťujících látek vypouštěných do ovzduší je evidováno v Registru emisí a zdrojů znečišťování ovzduší (REZZO), který je podle závislosti na druhu zdrojů a jejich tepelných výkonů členěn na: - REZZO 1 - zahrnuje stacionární zařízení ke spalování paliv o tepelném výkonu 5 MW a vyšším, a zařízení zvlášť závažných technologických procesů. Zařízení uvedené skupiny jsou označována jako "velké zdroje znečišťování". - REZZO 2 - zahrnuje technologické objekty obsahující stacionární zařízení ke spalování paliv o tepelném výkonu od 0,2 do 5 MW a zařízení závažných technologických procesů, jakož i uhelné lomy a obdobné plochy s možností hoření, zapaření nebo úletu znečišťujících látek. Uvedená skupina je označována jako "střední zdroje znečišťování". - REZZO 3 -; zahrnuje technologické objekty obsahující stacionární zařízení ke spalování paliv o tepelném výkonu nižším než 0,2 MW, zařízení technologických procesů nespadajících do kategorie velkých a středních zdrojů znečišťování, plochy, na kterých jsou prováděny práce, které mohou způsobovat znečišťování ovzduší, skládky paliv, surovin, produktů a odpadů a zachycených exhalátů a jiné stavby, zařízení a činnosti výrazně znečišťující ovzduší. Uvedená skupina je označována jako "malé zdroje znečišťování". - REZZO 4 - zahrnuje mobilní zařízení se spalovacími nebo jinými motory, které znečišťují ovzduší, zejména silniční a motorová vozidla, železniční kolejová vozidla, plavidla a letadla. Uvedená skupina je označována jako "mobilní zdroje znečišťování". Podkladem pro údaje uvedené v tabulkách o odpadech je výkaz ČSÚ Odp P 5-01. Vykazujícími jednotkami jsou podniky s 20 a více zaměstnanci zařazené dle převažující činnosti do odvětví (OKEČ) 01, 10-41, 45, 5157, 55, 601, 602, 62, 642, 747, 7481, 851, 852, 90, 9211 a 93, od roku 2001 také 02 a 50. Kategorie odpadu: - nebezpečný odpad je takový odpad, který má jednu nebo více následujících nebezpečných vlastností: výbušnost, hořlavost, oxidační schopnost, tepelnou nestálost organických peroxidů, schopnost uvolňovat při styku se vzduchem nebo vodou jedovaté plyny, ekotoxicitu, následnou nebezpečnost, akutní toxicitu, pozdní účinek, žíravost, infekčnost, radioaktivitu. V Katalogu odpadů (vyhláška MŽP č.337/1997 Sb.) je označen kategorií - N. - ostatní odpad je takový odpad, který je v Katalogu odpadů označen kategorií – O. Způsoby nakládání s odpadem: 1. úprava a/nebo využití fyzikálními a chemickými postupy metody úpravy např. třídění, recyklace, získávání složek, regenerace, solidifikace, vitrifikace, bitumenizace, chemická úprava; 2. úprava a/nebo využití biologickými metodami metody využití nebo zneškodnění, které využívají biologické procesy ke snížení koncentrace škodlivin v odpadu nebo míry nebezpečných vlastností. Jedná se zejména o biologickou dekontaminaci, anaerobní rozklad a kompostování; 3. zneškodnění jedná se o spalování a termické zneškodnění odpadu s využitím i bez využití tepla, skládkování tj. trvalé uložení na skládkách, odkalištích,odvalech a výsypkách a ukládání do podzemních prostor; 4. skladování odpadu dočasné umístění odpadu mezi jednotlivými činnostmi při nakládání s ním po dobu nezbytně nutnou z provozních, organizačních, technologických nebo přepravních důvodů.
© Český statistický úřad, 2002